Subs by BugKiller© - 2009
Du er forvirret, eller hva? Redd.
Det er greit. Jeg kan hjelpe deg.
Hvem er du?
Jeg er lege. Nå må du høre på meg.
Du har mistet hukommelsen din. Det var et eksperiment.
Noe gikk galt. Hukommelsen din ble slettet.
Forstår du meg?
Nei, jeg forstår ikke. Hva i helvete er det som foregår her?
Hør bare etter. Det er noen som er ute etter deg i dette øyeblikk.
Du må ikke la dem finne deg. Du må gå nå.
Hallo? Er du der?
Hei, Mr. Murdoch. Automaten ringte.
Sa du hadde glemt lommeboka di der.
Jeg foreslår du henter den siden du bare har betalt for 3 uker,-
- og de gikk ut for 10 minutter siden.
Har jeg vært her i 3 uker?
Det står der, svart på hvitt, Mr. Murdoch.
Dag og dato.
Vi gjør med våre bøker som vi gjør med våre senger, ryddige og velorganiserte.
Jeg skal ta meg av det når jeg kommer tilbake.
Best for deg det. Det eneste som gjør deg til en gjest-
- i denne bula, kamerat, er merket i panna.
Husets regler. 3 uker er 3 uker.
Ikke noe fratrekk for god oppførsel.
Mr. Murdoch, ja, hvor er han?
Han dro for mindre enn 5 minutter siden.
Sov nå.
Hei, søta!
Han sa han var din manns lege.
Han ønsket å snakke med deg.
DANIEL P. SCHREBER PSYKIATER
Unnskyld meg.
Dr. Sh...
Schreber. Vennligst, bare stig på.
Du må være Emma Murdoch.
Takk for at du ville komme på så kort varsel.
Hva er dette?
En ganske uferdig eksperiment... utformet for å videreutvikle mine studier.
Jeg forstår ikke.
Du sier du er min manns lege, men han har aldri nevnt om deg til meg.
Sannheten er, Mrs. Murdoch,-
- John har besøkt meg en ganske god stund nå.
Han har kjempet med følelser av svik,-
- som stammer fra ekteskapelige vanskeligheter.
- Har John fortalt deg hva som skjedde? - Ja.
Når var siste gangen som du så ham?
3 uker siden.
Han pakket en koffert. Han var veldig sint på meg.
Jeg forstår hvor vanskelig dette må være for deg.
Men for John sin skyld, vil jeg at du-
- skal tenke på meg som din venn, Emma.
Det ser ut til at John har fått et psykotisk sammenbrudd.
Fullstendig tap av hukommelsen.
Han kan ha vrangforestillinger.
Til og med bli voldelig.
Emma,-
- om han skulle kontakte deg, og det mistenker jeg at han vil,-
- må du ringe meg umiddelbart. Forstår du?
Det er avgjørende at jeg er den første til å snakke med ham.
Uansett hvor mannen din er, så er han på leting,-
- etter seg selv.
God kveld, Mr. Murdoch.
Det er Mr. Murdoch, ikke sant?
Mr... var det "J"... et eller annet... Murdoch?
J. Murdoch.
Hva heter du? Justin? Jerry?
Nei.
Mitt navn er Jason Murdoch. John Murdoch.
Jake Murdoch. Står til?
Hei. Jack Murdoch.
Hei.
Bumstead.
Jeg sa til fyren, "merket i panna."
Jeg sa, "Hør her, 3 uker er 3 uker."
Hvor er vår heldige vinner?
Ovenpå, min herre, rom 614.
Ennå en callgirl.
"J. Murdoch."
God kveld, Husselbeck.
Førstebetjent Bumstead.
Skolissene dine er ikke knytt.
Min herre.
Jeg er glad for at du er her.
De sier at detektiv Walenski har gått på en smell.
Bare gjør det de gir meg, Husselbeck.
Jøss. Virker som om noen har stått opp på feil side av sengen.
- Hallo. - Å, det er deg.
Du glemte lommeboka di her, kompis.
Når gjorde jeg det?
Sist gang du var her.
- Og når var det? - Da du glemte lommeboken.
Forventer du at jeg skal huske det?
Hallo. Unnskyld meg.
Nei, nei, seriøst.
Påståtte?
- Hvor skal du, sjef? - Hjem.
Og hvor er hjem?
Har ikke dere tullinger noe bedre å gjøre?
Vel, jeg forsøker bare å gjøre jobben min, May.
Det er en morder der ute i tilfelle du ikke har lagt merke til det.
Kanskje dere skulle dra ut og jakte på ham istedet for å drive dank, eller hva?
Kom igjen, forsvinn.
Kom igjen.
Rundt og rundt hun går.
Hvor stopper hun? Ingen vet.
Hva gir det så langt, Husselbeck? Totalt 6 horer?
Jeg tror det, sir.
Gi mannen en "A" for innsatsen.
Du skulle tro at disse gjerrigknarkene ville vise nåde-
- ved å dø ut på et passende tidspunkt på natten.
Hei, synd det med Walenski, hva?
Jeg antar han hadde sett nok.
Så, Husselbeck...
Hva slags morder stanser for å redde en døende gullfisk?
Har ingen aning.
Bumstead, hva oppholdt deg?
Denne morderen har sirklet rundt oss, takket være Walenski.
Med all respekt, Sjefsinspektør,-
- jeg har kjent Eddie lenge. Han er en dyktig purk.
Uansett hva slags purk Walenski engang var, er løpet gått for ham for lenge siden.
La meg få snakke med Bumstead!
Kom igjen, vi drar.
Vent nå!
Frank, Frank!
Ta armen hans!
De holder øye med oss!
På bena.
Det er ingen vei ut!
Ikke tving oss til å skade deg.
Herregud, forstår dere ikke?!
Slipp meg, la meg gå!
Jeg skal ikke gjøre dere noe. Jeg skal ikke...
- Hva var det? - Walenski.
Jeg blir straffet for mine synder, riktig?
Hva har jeg noensinne gjort som fortjener dette?
Hvor skal jeg begynne?
Vel, alt detektiv Walenski noterte ned burde være her, så...
Det eneste som burde tiltales er Walenski.
Ingenting er som en sunn liten paranoia.
Sir, vi har fått inn resultatene av fingeravtrykket.
Hva er dette, en slags spøk?
Ikke kast noe.
Førstebetjent Bumstead.
Jeg kom hit for å fylle ut rapport om en savnet person, min mann.
Gå til resepsjonen med det.
De sa jeg skulle snakke med deg.
Hans navn er John Murdoch.
Mrs. Murdoch, hvorfor har ikke du rapportert dette før?
Jeg mener, hvis mannen din har vært borte så lenge som du sier...
Jeg trodde bare han hadde gått fra meg.
Så... kontaktet en lege meg nå i kveld.
Hvor lenge har dere vært gift?
Nesten fire år.
Hvorfor spør du?
Fordi du virker ukomfortabel med ringen din.
Som om du var... uvant med å bruke den.
Nei, jeg tar den aldri av meg.
Sier disse navnene deg noe?
Nei. Hvem er disse kvinnene?
Hvorfor leter dere etter mannen min?
Har dere tenkt å beskylde ham for noe?
Kanskje. Kanskje mord.
Mord på hvem?
- Hvem av dem? - Alle sammen.
Mrs. Murdoch, jeg beklager, jeg beklager.
Jeg mente ikke å skremme deg.
Jeg beklager at jeg kom. Vi har begge gjort en feil.
Mrs. Murdoch, vennligst.
Om du bare gir meg et halvt sekund til å forklare...
Jeg er straks tilbake.
Har vi truffet hverandre før?
Hadde vi gjort det... håper jeg du fortsatt puster.
Hva heter du, vennen?
John.
Vel, det er et passende navn.
Ja.
Jeg bare tenkte.
Det du gjør,-
- virker ganske farlig,-
- akkurat nå.
Jeg mener, hvordan vet du at jeg ikke er morderen?
Du virker ikke som en morder type. Hvordan det?
Har du noe trang jeg bør vite om?
Å, faen.
MORDEREN SLÅR TIL IGJEN
DRAPSMANNEN FREMDELES PÅ FRIFOT
Det kan synes at du har oppdaget din ubehagelige legning.
Hvem er du?
Vi kan stille det samme spørsmålet, ja?
Sov nå.
Han kan omgjøre ting.
Hva skal vi gjøre? Denne mannen er farlig.
Det blir sagt at han kan omgjøre ting.
Umulig.
Vi har sett det med egne øyne.
Av og til virker pregingen ikke.
De oppfører seg uberegnelig når de våkner.
Vi finner dem vandrende rundt som fortapte barn.
Men denne var anderledes, eller hva?
Hva sier legen om dette?
Han har ikke meldt seg.
- Og Mr. Quick? - Ikke noen Mr. Quick mere.
Mr. Quick, død, ja.
Stakkars, stakkars Mr. Quick.
Vet Mr. Book det?
Burde vi ikke vite, Mr. Hand?
Vi hadde håpet å lære mer før vi delte det med deg.
Vi kan ikke vite noe før vi har ham.
Mr. Night, du tar øst.
Mr. Face, du vest.
Mr. Glove, sør.
Mr. Shade, nord.
Vi må få tak i denne mannen.
Tror du virkelig at min mann kan være istand til å begå disse mordene?
Gjør du det?
La oss håpe, for begge sin skyld, at jeg tar feil.
John.
Jeg har vært så bekymret for deg.
Straffer du meg?
Vet du, dersom det å forsvinne er din måte å straffe meg på,-
- så setter jeg ikke pris på det.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Jeg fant disse nøklene i lomma mi,-
- så jeg går ut fra at jeg bor her.
Er det meningen at du er min kone?
Meningen å være?
John.
Du vet virkelig-
- ikke hvem jeg er, gjør du vel?
Legen din ringte meg.
Han var redd for at dette kunne skje.
Legen min?
Ja. Han,-
- han ga meg kortet sitt.
Han er desperat etter å finne deg.
Schreber.
Jeg føler som om jeg lever ut en annen sitt mareritt.
Hva skjedde med meg? Hvorfor gikk jeg til en lege?
Jeg hadde et sidesprang.
Du var sint på meg.
Politiet leter etter deg.
Jeg vet. Jeg så avisene.
"Morder forfølger gate horer."
Jeg var sammen med en av de kvinnene,-
- før jeg kom hit i kveld.
Jeg forstår ikke.
Jeg møtte henne utenfor en automat.
Jeg antar jeg ønsket å teste meg selv.
Jeg ville vite om jeg hadde det i meg, til å gjøre slike ting.
Kanskje har jeg mistet forstanden min, men uansett hvem jeg er,-
- er jeg fortsatt meg og ikke en morder.
Jeg tror deg.
Gjør du det?
Hva?
Bilen utenfor, den du kom i.
Det er en drosje. Han satte meg av her.
Jeg viste ikke at han fortsatt var her.
John.
Ikke rør deg, mister!
Vent. Du har feil mann.
Gå til side, vennligst?
Jeg har ikke drept noen.
Akkurat nå er du en mistenkt. Overgi deg.
Jeg skal lytte til hva det måtte være du har å si.
Du vil ikke tro på hva jeg har å si.
Forsøk.
Det er noen som er etter meg.
Det er en gruppe med menn. De ønsker å se meg død.
Jeg vet ikke engang om... De er ikke engang...
Ja, hvem kommer til å høre på en tulling?
Gå til side, Mrs. Murdoch.
Løp!
Aldri er det noen som hører på meg.
Murdoch, stans!
Murdoch!
DANIEL P. SCHREBER PSYKIATER
Hvor langt igjen?
Vi er snart fremme, kompis.
Hei, du skulle ikke vite veien til Shell Beach, vel?
Spøker du. Jeg og kona tilbrakte bryllupsreisen vår der.
Alt du trenger å gjøre er å ta Main Street vestover til...
Eller er det Cross...
Vet du, det var snodig. Jeg klarer ikke å huske-
- om det er Main Street vestover eller Crosstown.
Jeg beklager, førstebetjent, at jeg ikke kan være til mere hjelp,-
- men jeg er sent ute til en avtale.
Vel, jeg setter pris på at du tok deg tid.
Det er bare en ting som forundrer meg.
Jeg har møtt ganske mange mordere i løpet av mitt yrkesliv.
Murdoch virker på meg til ikke å være en.
Kanskje du ikke er vant til å grave dypt nok.
Vel, jeg vet når noen lyver for meg, Doktor.
Tilgi meg, inspektør, men du er ikke en kliniker.
Å bedømme personligheter er faktisk mitt virke.
Vel, kanskje du kan gi meg noen ledetråder.
Selvsagt.
La oss ta deg, for eksempel.
Du er en kresen mann, dreven.
Opptatt av detaljer.
Jeg vil påstå at ditt liv er-
- ganske ensomt.
God kveld, inspektør. Nå må jeg gå.
Stenge tid. Bassenget er nå stengt.
Dr. Schreber.
Høyst beklagelig er det at vi var tvungen til å oppsøke deg her.
Du vet hvor ubehagelig vi finner all denne-
- fuktigheten.
- Jeg beklager. Jeg... - Glemte å melde fra, ja.
Jeg var redd. Jeg har et svakt hjerte, vet du.
Din svakhet har ikke, tror vi, noe med hjertet å gjøre.
Vi fant denne på hotellrommet hans.
Må vi reprodusere Mr. Murdoch's hukomelse igjen?
Jeg prøvde å prege ham,-
- men han våknet, og han slo sprøyten rett ut av hånden min.
Jeg prøvde å stoppe ham, men han var for rask.
Han har ingen hukommelse, da?
Bare fragmenter. Prosedyren, den ble avbrutt.
Jeg antar det er bare et spørsmål om å sirkle ham inn.
Dere har hatt villfarne før, ikke sant?
Dette er ikke noen løsbikkje, doktor. Denne kan omgjøre ting.
Men det er umulig. Jeg trodde bare du hadde den evnen.
Du vil opprette en annen mal av hukommelsen hans, ikke sant?
Selvfølgelig. Jeg skal prege ham igjen.
Nei. Vi trenger dem for et helt annet formål.
Det er nesten midnatt, Dr. Schreber.
Vi snakkes igjen etter pregingen i kveld, men-
- ingen flere forsinkelser, greit?
Ikke noe mere inkonsekvens på dine vegne.
Du fremstår ganske skrøpelig, doktor.
Kanskje litt mosjon ville gjøre deg godt.
- Kom inn. - Kate.
- Hvordan er det med ham? - Det samme.
Walenski? Det er meg, Frank.
Kom inn, Frank.
Lukk døra.
Jeg har sett gjennom noen av de gamle rapportene dine.
Det er et interessant tilfelle.
Den type som kan skape en manns karriere,-
- eller ødelegge den.
Ja, jeg var på den saken.
Også hva? Hva skjedde så, Eddie?
Ingenting skjedde, Frank.
Jeg har bare brukt tiden på T-banen, kjørt rundt i sirkler.
Tenkt i sirkler.
Det er ingen vei ut.
Jeg har vært over hver tomme av denne byen.
Du skremmer livet av din kone, Eddie.
Hun er ikke kona mi.
Jeg vet ikke hvem hun er. Jeg vet ikke hvem noen av oss er.
Hva får deg til å si det?
Tenker du ofte på fortiden, Frank?
Like mye som alle andre.
Hør her, jeg har forsøkt å huske ting,-
- klart og tydelig huske ting fra min fortid.
Men jo mer jeg prøver å tenke tilbake, dessto mer vaser det seg til.
Ikke noe av det synes virkelig.
Det er som jeg bare har drømt dette livet,-
- og når jeg endelig våkner opp så er jeg en helt annen person.
En helt annen.
Du så noe, eller hva, Eddie?
Noe som hadde med saken å gjøre.
Det er ikke noen sak. Det har det aldri vært!
Alt er bare en stor spøk! Det er en spøk!
Det vi trenger i kveld er,-
- 12 familie fotoalbum, 9 personlige dagbøker,-
- 17 kjærlighetsbrev, assorterte barndomsbilder,-
- 26 lommebøker, id og sykeforsikringskort.
Dette bringer minnene tilbake.
Denne er fortsatt varm.
Hva er det?
Minner over en bra elsker?
En liste over erobringer?
Det finner vi snart ut.
Det ville du ikke like, ville du vel, Mr. "Hva du nå heter"?
Ikke den type erobringer du noen gang ville forstå.
La oss se.
En tanke ulykkelig barndom.
Et anstrøk av tenåringsopprør.
Og sist, men ikke minst,-
- et tragisk dødsfall i familien.
Doktor.
Mr. Book.
Hvorfor sover ikke Murdoch-
- under omgjøringen slik som de andre?
Jeg vet ikke. Kanskje han er ett trinn høyere på den evolusjonære stigen.
Et pussig tilfelle. Han tilpasser seg for å overleve.
Hva ventet du deg? Var ikke du på jakt etter menneskets sjel?
Det er hensikten med din lille zoo, ikke sant?
Det er grunnen til at du driver og endrer på folk og ting hver natt.
Kanskje du endelig har funnet det du leter etter,-
- og det kommer til å bite deg i...
Det krever flere mannsaldre å mestre våre evner.
Tanken på at et enkelt menneske skulle kunne utvikle evnen til å endre...
Er absurd, jeg vet,-
- men hvilke andre forklaringer er det?
Tiden er inne.
Steng den ned.
UVANLIGE, SPIRALFORMEDE SÅR
Det gjør meg gal.
Jeg får ikke sove.
Og de kaller jobben min for "ufaglærte".
Du tror du har det tøft?
Prøv å se etter disse ungene, til en forandring.
Uansett, Frederickson sier han vil ta meg av det jævla nattskiftet snart.
Vel, på tide, kjære.
Hallo?
Hallo?!
Våkne!
Hei!
Våkne!
Hallo?!
Kan noen høre meg?!
La omgjøringen begynne.
Goodwins familien. Jeremy, Sylvia,-
- Jane og lille Matthew.
Jane og lille Matthew.
De rike blir rikere.
Har trolig pikeværelse før natten er over.
Dr. Schreber, formoder jeg.
Det er du.
Hei, kom igjen.
Det er ingen måte å hilse en pasient på, doktor.
Om det nå er det du er, eller hva, Doktor?
Mr. Murdoch, vennligst, jeg...
Hva er det som foregår her? Hvorfor sover allesammen?
Hysj. Ta og demp stemmen din.
Hvorfor kan jeg ikke huske noe? Hva har du gjort med meg?
Ingenting, ingenting. Vær så snill, jeg vil gjerne hjelpe deg.
Vi kan ikke snakke her.
Det er ikke trygt. Dersom de ser oss sammen, så vil de...
Jeg bryr meg ikke. Jeg vil ha svar.
Jeg vil ha svar nå!
Hvem er de?
Hvorfor vil de ha meg drept?
Svar meg!
Gode Gud. Du kan det virkelig.
Gjorde jeg det?
Hør på meg, John. Du har kraften deres.
Du kan få ting til å skje kun med viljen.
De kaller det omgjøring. Det er slik de får bygningene til å endres.
Akkurat nå handlet du ut fra selvforsvar. En refleks.
Men jeg kan lære deg å kontrollere kraften din bevisst.
La meg hjelpe deg, John. Sammen så kan vi stoppe dem.
Vi kan gjenerobre byen.
Brillene mine.
Brillene mine, vennligst.
Han ga firmaet et forferdelig ansikt utad,-
- kaklende rundt som han gjorde.
Så jeg sa enkelt og greit fra til Frederickson,-
- at jeg var nødt til å la ham få sparken.
Og godt var det, elskling.
Han angrep meg.
Jeg vet ikke hvor han er blitt av.
Kom, Dr. Schreber.
Vi har mye å gjøre.
Ja?
Ja.
Kveldens eksperiment skal gjennomføres på følgende steder.
Det første subjekt skal preges her på Avenue M.
Mr. Book. Det er et problem.
Det finnes ikke noe Avenue M. Vi klarte ikke å fullføre den.
Under siste endring oppdaget vi en kontrollsvikt.
En opposisjonell påvirkning på maskinene?
I såfall er denne Murdoch sterkere enn vi trodde.
Han er i ferd med å bli som oss.
Så må vi bli som ham.
Den godeste doktoren har gjort som vi ba om?
Liv og levnet av John Murdoch, del 2.
Vi må ikke gjøre dette.
Murdoch har ikke disse minnene, vel?
Hvordan vil hans pregning tillate oss å finne ham?
Overalt hvor han går,-
- alle han søker, vil være kjente for oss.
Og slik han følger ledetrådene, slik skal vi følge minnene.
Kanskje vi har glemt hva som skjedde forrige gang, da vi f...
Ja. Stakkars, stakkars Mr...
Vi har ikke glemt.
Dersom Mr. Hand ønsker å gjøre denne offring for et større gode,-
- så får det bli slik.
Men å prege en av oss. Det har alltid ført til feil.
Det Mr. Hand foreslår er vår eneste mulighet.
Pregning.
Dette kan svi litt.
Er det gjort?
Å, ja, Mr. Book.
Jeg har John Murdoch...i tankene.
"Johnny,-"
"- jeg fant dette postkortet blant tingene til din mor."
"Bringer tilbake minner, ikke sant?"
"Stikk innom en gang."
"Vi får se om vi ikke kan skaffe oss,-"
"- en annen havfrue."
"Hils hjertlig til Emma. Karl."
Karl.
Karl Harris.
Harris.
"Harris Karl."
Unnskyld meg. Kan du fortelle meg veien til Avenue C?
Prøv T-banen.
Problemer, kompis?
Har du jobbet her lenge?
25 år. Ingen fridag for god oppførsel.
Vi ser etter John Murdoch.
Hun vet ingenting, Mr. Hand.
En blindspor, Mr. Wall.
Vi trodde pregingen ville hjelpe oss å spore ham opp,-
- men i stedet har vi blitt ført hit.
Dette er irrasjonelt.
Instinkter er irrasjonelle, Mr. Wall,-
- og vi må følge dem dit de leder oss.
Mr. Sleep antyder at han kan oppsøke kjente steder... jobben hans.
Han bryr seg ikke om jobben.
Tillat oss, Mr. Hand.
Hvis du var Murdoch...
Ja.
Hvis-
- jeg var Murdoch...
...ville jeg husket-
- hvordan min kone såret meg ved å gå til sengs med en annen mann.
Også,-
- ville jeg lett etter en måte å la henne få lide som hevn.
La meg være alene med henne.
Det er arbeid som må gjøres.
Vognskift, plattform 3.
Plattform 3, vognskift.
Vognskift? Unnskyld meg.
Hvordan komme til endestasjonen?
Da må du ta ekspressen.
Ingen tog går fra plattform 7.
- Det er plattform 2 du skal på. - Skjønner. Mange takk.
Hei!
Hvordan har det seg at toget ikke stoppet?
Det er ekspressen.
Det er ingen vei ut, skjønner du?
Du kommer ikke ut av byen. Tro meg, jeg har forsøkt.
Du er Murdoch, eller hva?
Han de er ute etter.
- Hvem er du? - Pleide å være politimann.
I det minste, i dette livet, så var jeg det.
De stjeler folks minner.
Deretter bytter de dem rundt mellom oss.
Jeg har sett dem gjøre det. Frem og tilbake, frem og tilbake,-
- til ingen vet hvem de er lenger.
Hvordan vet du alt dette?
En gang iblant, så våkner en av oss mens de endrer på ting.
Det er ikke meningen at det skal skje, men det gjør.
Det skjedde med meg.
De vil komme etter deg, Murdoch.
Slik de vil komme å lete etter meg.
Men det er greit.
Jeg har funnet en vei ut.
De var her.
Sist natt.
Dette var hjemmet hans.
Det var da han elsket henne.
Dette er vel og bra, Mr. Hand...
Men vi trenger noe mer håndfast til hans nåværende oppholdssted.
Ja.
Og jeg vet hvor hun kan finnes.
Vi er veldig heldige, når du tenker over det.
Unnskyld?
Å kunne se igjen disse stedene som har betydd så veldig mye for oss.
Jeg trodde det var mer det at vi ble hjemsøkt av dem.
Kanskje.
Men forestill deg et liv,-
- fremmed for deg,-
- der minnene dine ikke var dine egne,-
- men delt av alle andre av ditt slag.
Tenk deg pinslen av slik en eksistens,-
- ingen erfaringer som du kan kalle dine egne.
Hvis det var alt du kjente til,-
- så ville det kanskje være en trøst.
Men hvis du skulle oppdage noe annerledes...
Noe...bedre.
Det pleide å være en ferge her, da jeg var guttunge.
Største du noen gang kunne tenke deg.
Opplyst som en flytende bløtkake.
Det er nettopp hva mannen min sa til meg engang,-
- akkurat her.
Hvor er mannen din nå?
Skulle ønske jeg visste det. Hva bringer deg hit?
Jeg traff min kone på dette stedet.
Det er hvor jeg første gang møtte mannen min.
Verden er ikke stor.
Nei, nei, nei.
NEPTUNS RIKE
Hallo?
Hva gjør du her?
Jeg har fulgt etter deg.
Ikke rør deg!
Johnny?
Johnny!
Det er så jævla lenge siden-
- så jeg trodde du hadde glemt din onkel Karl.
Din jævel!
Onkel Karl?
Vent.
Er det meg?
Ja.
Vokste jeg opp i Shell Beach?
Det er det jeg sa.
Shell Beach, er hjembyen din.
Jeg må komme meg dit, Karl. Hvordan kan jeg komme meg dit?
Jeg vet ikke.
- Jeg har ikke vært der på årevis. - Kom igjen. Du må huske det.
Du må ha en viss idé.
Prøv!
Beklager, Johnny.
Det gamle slitte hodet er ikke hva det pleide å være.
Så lyst det er der.
Lysere tider, tipper jeg.
Du skriblet alltid i den forbanna boka.
Det er meg og far din.
For et par kjekke duster.
Hva skjedde foreldrene mine?
Hvor er de nå?
De er døde, Johnny.
De døde da huset deres brant ned.
Jeg passet på deg.
Husker du virkelig ikke det?
Hva er det?
Det er et arr.
Du brant armen din ganske stygt i brannen.
- Hva betyr det, Johnny? - Det betyr at alt dette er løgn!
Hvorfor er du her, Mrs. Murdoch?
Mannen min fortalte meg at han hadde vært her.
Han fortalte at han ville teste seg selv...
Se om han var-
- i stand til...
Jeg ville snakke med henne. Jeg tenkte kanskje hun kunne hjelpe meg å finne ham.
Bli her. Jeg skal ringe stasjon.
Ja, dette er Bumstead. Send rettsmedisineren til 1440 - Øst, ok.
Det har vært et nytt drap.
Det er det samme mønsteret. Jeg skal forklare når du kommer hit.
Åh, gud.
Det går bra. Jeg skal ikke gjøre deg noe.
Det går bra.
Hvor i helvete kom hun fra?
Hun gjemte seg.
Hun så hva som skjedde her.
Er du klar til å dra hjem, Mrs. Murdoch?
Inspektøren tar meg med.
Det er vakkert.
Det var en gave fra min mor.
Hun døde nylig.
Jeg har det med meg for å minnes henne.
Jeg beklager.
Skjønt det er en morsom sak.
Jeg kan ikke huske når hun ga det til meg.
Hvordan tror du det kan ha seg, at jeg kan glemme noe sånt?
Tenker du mye på fortiden, Mrs. Murdoch?
Hva er det som skjer, inspektør?
Jeg er ikke sikker på at jeg vet lenger.
Jeg lot det gamle rommet ditt, være som det var.
Du kan sove her i natt, ja?
Glad for å ha deg tilbake, Johnny,-
- selv om det bare er for en natt.
Karl.
Stemmer den tiden?
Hvordan det, selvsagt. Den klokka har gått perfekt siden den gang jeg kjøpte den.
Før eller etter 12?
Hva tror du, Johnny?
Jeg forstår ikke. Hvordan kan det være natt allerede?
Hva skjedde med dagen? Hvordan kunne jeg misse den?
Du er trett. Alt er mulig.
Hør her,-
- få deg litt søvn. Vi finner ut av alt dette i morgen.
"GUIDE TIL SHELL BEACH av Johnny Murdoch."
Åh, kom igjen.
- Hallo? - Emma, han er her.
Han oppfører seg ganske så merkelig.
Jeg vet. Han er ikke seg selv.
Hold ham der, jeg kommer straks.
- Jeg skal forsøke. - Takk, Karl. Ha det.
Johnny.
Jeg kan ikke love noe, Mrs. Murdoch.
Vi må bare ta det som det kommer.
Johnny, vi ville bare hjelpe.
Karl.
Onkel Karl.
Johnny, hvis du har noen problemer... vel, så kanskje vi kan hjelpe.
Har ikke sett deg på så lenge.
Ja.
Mr. Murdoch... du har vært årsaken til mange bekymringer.
- Snakk. - Dette er ikke nødvendig.
Det er ingen mulighet for å unnslippe.
Byen er vår. Vi skapte den.
Hva snakker du om?
Vi bygde denne byen på stjålne minner,-
- ulike epoker, ulike fortider alt samlet i en.
Hver natt, reviderer vi den, omstrukturerer den,-
- for å kunne lære.
Lære hva?
Om deg, Mr. Murdoch,-
- du og dine medborgere,-
- hva som gjør dere til mennesker.
- Hvorfor?! - Vi må bli som dere.
Jeg forstår deg nå, Mr. Murdoch.
Jeg husker det du ikke gjør... det du har savnet.
Havet, ja...
...løpe etter bølgene som liten,-
- treffe på Emma ved elva... Det første kysset.
Hva er dere?
Du har sett hva vi er.
Vi bruker deres død som fartøyer.
Hopp inn!
Hva med henne? Ringer det noen klokker?
Hun var i live da jeg forlot henne.
Hva med dette?
Dette er ingenting. Dette er...
Det må bety noe, alle disse bildene.
Hva slags bilder?
Jeg forstår ikke dette.
Hold opp å lek med meg, Murdoch! Hold opp med å fortelle meg løgner!
Jeg lyver ikke!
Hjelp meg nå her. Hjelp meg til å forstå.
Jeg har dette puslespillet foran meg,-
- og hver gang jeg prøver å omorganisere bitene, gir det fortsatt ikke noen mening.
Tror du det virker logisk på meg?
Jeg famler like mye i mørket her, som du gjør.
Kan jeg få stille deg et spørsmål?
Har du hørt om et sted som heter Shell Beach?
- Visst. - Vet du hvordan man kommer dit?
- Ja. - Vil du fortelle meg det?
Greit. Det er bare... Du går til...
Hvor? Hvor går du?
Bare gi meg et sekund, eller?
Du husker det ikke, eller hva?
Synes du ikke det er merkelig?
Vent.
Jeg har et bedre ett til deg.
Når var siste gangen-
- du husket at du gjorde noe i løpet av dagen?
Hva mener du?
Jeg mener bare...i løpet av dagen.
Dagslys.
Når var siste gangen du kan huske at du så det?
Og jeg snakker ikke om noe langt tilbake, halv-glemte barndomsminner.
Jeg mener som i går. Forrige uke? Når som helst?
Kan du komme opp med et enkelt minne?
Det kan du ikke, kan du vel?
Vet du noe? Jeg tror ikke engang sola-
- eksisterer... her.
Fordi jeg har vært oppe time etter time etter time og natten slutter aldri her.
- Det er sykt. - Det har du faen så rett i.
Hør på meg, Bumstead. Det er ikke bare meg.
Det er samtlige av oss.
De gjør noe med oss alle.
- Hold kjeft, jeg har hørt nok. - Vær så snill og hør etter.
- Vil du se å holde kjeft! Klapp igjen! - Hør på meg.
Det må finnes en forklaring på dette et eller annet sted.
Forklar dette.
John, jeg beklager så mye.
Jeg mente aldri å gjøre deg noe, John,-
- men jeg gjorde det, og jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde det.
Jeg skulle ønske det var ugjort.
Nei. Emma... Det var ikke du.
Denne... affæren din, hva det nå enn er,-
- det du liksom skal ha gjort,-
- du gjorde det ikke. Jeg tror ikke det har skjedd.
Hva mener du?
Jeg vet at dette kommer til å høres sprøtt ut,-
- men hva om vi aldri har truffet hverandre før nå?
Hva om første gangen vi noensinne møttes-
- var i går kveld i din... i leiligheten vår,-
- og alt du husker,-
- og alt som det er meningen jeg skal huske, egentlig aldri har skjedd?
Noen vil bare ha oss til å tro at det gjorde det.
Vet du, i leiligheten...
...føltes det plutselig som om jeg ikke kjente deg i det hele tatt.
Det var som om du var en fremmed.
Men hvordan kan det være mulig?
Jeg husker da så godt hvordan jeg møtte deg.
Jeg husker jeg ble forelsket i deg.
Jeg husker at jeg mistet deg.
Tiden er ute.
Nei, vent, vent.
Vær så snill, bare,-
- bare ett minutt til.
Jeg elsker deg, John.
Noe slikt kan ikke være uekte.
Nei, det kan det ikke.
Inspektør?
Førstebetjent Walenski begikk selvmord i går kveld.
Jeg... tenkte kanskje du burde vite det.
Å ja, og... sjefen vil snakke med deg.
Sir...
Jeg visste du vil spore opp drapsmannen.
Sir...
Skolissen.
Hva kan vi hjelpe deg med?
Du kan sove.
Mine herrer...
Sov. Sov.
God kveld.
Bumstead.
Jeg ville være den første til å gratulere deg... med saken.
Før oss til Murdoch.
Sov.
Dr. Schreber.
Jeg visste du ville komme til slutt.
Synes du ikke det er på tide du begynner å gi meg noen svar?
Ja. Jo, selvsagt.
Bare sett deg ned.
Jeg kommer hit ganske ofte.
Det er ett av de få steder jeg tillates litt ro og fred.
Du skjønner, de har en aversjon mot vann.
Man kan nesten kalle det en fobi.
Hvem er de? Hva vil de meg?
Akkurat.
Vel, for øyeblikket, la oss bare si,-
- at du var subjektet for deres eksperimenter.
Det er vi alle.
Du er ikke gal John.
Og du er ingen morder.
Jeg beklager dette. Det gjør jeg virkelig.
Men vi har ikke mye tid,-
- og jeg kan ikke unne meg den luksusen ved å gjøre dette på riktig måte.
Alt du trenger å vite,-
- alle svarene er i denne sprøyten.
Du må sette den selv.
Det er den eneste måten å få deg til å forstå.
Du kødder med meg nå, ikke sant?
Tiden løper ifra oss, John. Du må gjøre dette nå.
Gi meg våpenet, Doktor.
Inspektør, han er mer forstyrret enn vi trodde.
Det er mulig jeg ikke kan bedømme personlighet slik som du, doktor,-
- men på meg, virker det som om det er du som er forstyrret.
Du vet ikke hva du gjør.
Hva, eksakt, er det i denne... Doktor?
Alle svarene du har lett etter, John.
Jeg sverger deg.
Antar jeg bare beholder den for... sikkerhetens skyld.
Om du ikke har noe imot det.
Da går vi, Doktor.
- Gå? Hvor skal vi? - Shell Beach.
Det er dit du ønsker å dra, er det ikke det?
Havet.
Hvorfor gjør du dette?
Hva håper du å oppnå ved å hjelpe meg?
Sannheten.
Ingen av disse kartene går langt nok til å vise havet.
Du vil ikke finne noe der...
Jeg lover deg! Jeg har vært der, og...
Hvis du har vært der, så kan du vel vise oss veien da, eller hva?
Så får vi selv sett.
Jeg vil ikke.
Jeg nekter. Dere kan ikke tvinge meg til å dra dit!
Jeg hørte ikke, doktor?
Jeg forstår ikke. Pleide å være en bro her.
Prøv det igjen, så må vennene dine-
- fiske deg opp av kanalen.
Gjør meg bare ikke noe. Jeg skal fortelle alt.
Det spiller ingen rolle lenger uansett.
Hva?
Hvem er dere?
Vi skal snart gi deg litt flere pene ting... Anna.
Jeg er ikke Anna.
Det blir du snart.
Jeg trenger henne til noe annet først.
Først var det mørket. Så kom De fremmede.
De bortførte oss og tok oss med hit.
Byen, og alle i den,-
- er eksperimentet deres.
De mikser og blander minnene våre som de selv ønsker,-
- og forsøker å gjette hva det er som gjør oss unike.
En dag, så kan noen være en inspektør.
Neste dag, noe helt annet.
Når de vil studere en morder for eksempel,-
- så bare preger de en av borgerne sine med en ny personlighet...
...fikser en familie til ham, venner, en fullstendig historie...
...til og med en mistet lommebok.
Deretter observerer de resultatene.
Vil en mann, gitt en morders historie, fortsette i samme spor?
Eller er vi, faktisk mer enn bare summen av våre minner?
Denne greia om at du skulle være en morder, var et uheldig sammentreff.
Du har hatt mange liv, tidligere.
Men tilfeldigvis våknet du opp mens jeg preget deg med denne.
Hvorfor gjør de alt dette?
Det er vår evne til individualitet,-
- våre sjeler som gjør oss forskjellige fra dem.
De tror de kan finne den menneskelige sjelen,-
- hvis de finner ut av hvordan vår hukommelse fungerer.
Alt de har er felles minner.
De deler en felles sjel.
De er i ferd med å dø ut, skjønner du?
Hele rasen deres er på randen av utryddelse.
De tror vi kan redde dem.
- Hvor passer jeg inn i dette? - Du er annerledes, John.
Du motstatte deg mitt forsøk på å prege deg.
På en eller annen måte så har du utviklet deres evne til å omgjøre.
Det er slik de kan endre ting.
Det er slik de bygde denne byen.
De har maskiner begravd dypt under overflaten,-
- som lar dem kunne slå sammen sin telepatiske energi.
De kontrollerer alt her, til og med solen.
Det er derfor det alltid er mørkt. De tåler ikke lyset.
Så hvorfor trenger de deg?
Når de første brakte oss hit, hentet de ut det som var i oss.
Slik at de kunne lagre informasjonen, blande det som maling,-
- og gi oss nye minner som passet dem.
Men de trengte fortsatt en som kunne hjelpe dem.
Jeg forsto det innviklete bak det menneskelige sinn,-
- bedre enn de noen gang kunne,-
- så de tillot meg å beholde mine evner som vitenskapsmann,-
- fordi de trengte dem.
Men, jeg måtte slette alt annet.
Kan du forestille deg hvordan det er å være tvunget,-
- til å slette din egen fortid?
Hva med min fortid? Hva med min barndom?
Shell Beach, onkel Karl.
Hva med denne?
Denne var tom da jeg fant den!
Du forstår fortsatt ikke, John.
Du var aldri en gutt... ikke på dette stedet.
Hele historien din er en illusjon, en fabrikasjon,-
- slik som den er for oss alle sammen.
Du lagde de tegningene ved hjelp av evnen din.
Du sier de førte oss hit.
Fra hvor?
Jeg beklager.
Jeg husker ikke.
Ingen av oss husker det...
...hva vi engang var,-
- hva vi kunne ha vært,-
- et annet sted.
Jeg har ført dere så langt.
Dere trenger meg ikke mer.
Kom igjen.
John.
Det finnes ikke noe hav, John.
Det er ikke noe bortenfor byen.
Det eneste stedet hvor ditt hjem eksisterer...
...er i hodet ditt.
Nei! Nei!
John, stans!
Nei!
Hold opp!
Vær så snill!
Nei!
Nå kjenner du sannheten.
Nei!
Overgi deg selv, Mr. Murdoch,-
- ellers så vil det resultere i at denne dør, skjønner?
Hva bryr det meg? Hun er ikke min virkelige kone!
Hun betyr ingenting for meg!
Men alikevel så bryr du deg, eller hva, Mr. Murdoch?
Du skjønner, jeg har blitt det monsteret,-
- du var ment å være.
Skal jeg gjøre det av med henne nå, slik som du ville ha gjort?
Ikke gjør henne noe, vær så snill!
Så overgi deg, Mr. Murdoch.
Sov.
Nå.
John?
Sov.
Legen hadde rett. Han har utviklet seg.
Drep ham.
Drep ham! Drep ham!
Han er sterk, ja.
Farlig. Men han kan også føre oss til det vi søker.
Det som legen kaller sjelen.
Det er på tide vårt eksperiment går inn i sluttfasen.
Vi trenger ikke lenger de andre subjektene.
Forskningens tid er over.
Det er på tide å bli ett med John Murdoch.
Tiden er inne, Doktor.
Preg ham.
Åpne den!
Åpne den for alltid!
Hva er det du gjør?
De ønsker å prege deg med sine egne felles minner.
De ønsker å gjøre deg til en av dem, slik at de kan dele sjelen din.
Preg ham, doktor. Ikke mer ulydighet.
Jeg er lei for det, John.
Smertene vil kun vare en liten stund.
Nei!
Husk, John.
Du vil nå til større høyder enn det, gutten min.
En dag, når du er blitt eldre, så vil du forstå.
Husk.
Det var det, John. Øvelse gjør mester.
Husk nå hva jeg har fortalt deg. Snakk aldri med fremmede.
John, husk.
Du lurer sikkert på hvorfor jeg fortsatt dukker opp i minnene dine.
Det er fordi jeg har preget meg selv i dem.
Alle disse minnene har blitt fremstillt,-
- for å lære deg om de fremmede.
Gir deg en livstid med kunnskap i en enkelt sprøyte.
Du vil overleve, John.
Du vil finne styrke inni deg selv,-
- og du vil seire.
Husk.
Hei, onkel Karl.
Johnny!
Du begynner å få taket på det, John.
En dag jobber jeg kanskje for deg.
Dette er maskinen de fremmede bruker for å forsterke sine tanker.
Maskinen som endrer deres verden.
Du må ta kontroll over den.
Du må gjøre maskinen til din.
Jeg vet du kan slå dem, John.
Men du må konsentrere deg.
Noe er galt.
Det er ikke noe tid for romantikk, John.
Verden kan bli det du gjør den til.
Hva har du gjort?
Du har styrken til å få alt til å skje,-
- men du må handle nå!
Jeg visste du kunne gjøre det, John.
Du har kraften deres nå.
Du kontrolerer maskinene deres.
Hvor er Emma?
Hun er ikke Emma lenger, John.
Hun har blitt preget på nytt.
Så gi minnene hennes tilbake.
Jeg kan ikke. Anlegget der de fremmede-
- lagret minnene er ødelagt.
Jeg beklager.
Hva vil du gjøre nå, John?
Du sa jeg hadde kraften, ikke sant?
Jeg kan få disse maskinene til å gjøre alt jeg ønsker.
Gjøre denne verden til hva jeg vil den skal være.
Så lenge jeg bare konsentrerer meg hardt nok.
Hvor skal du?
Shell Beach.
KOMMER SNART DRØMMENES BOK
- Hva er prisen? - En kvart dollar.
Å, vær så god.
- Å, nei.. - Det er greit.
- Takk. - OK.
John...
Jeg har ventet på deg.
Hva gjør du?
Jeg gjør bare noen små endringer her, det er det hele.
Er vi sikre på at det er det vi vil?
Jeg er forberedt på å ta sjansen.
Jeg dør, John.
Pregingen din er ikke overensstemmende med min art.
Men jeg ville vite hvordan det var...
...hva du føler.
Du vet hvordan det var meningen jeg skulle føle.
Den personen er ikke meg. Har aldri vært.
Du ville vite hva det var med oss som gjorde oss menneskelige.
Vel, du vil ikke finne det... her inne.
Du lette på feil sted.
Det er så vakkert her.
Så lyst.
Vet du om Shell Beach befinner seg i nærheten?
Jeg tror det er det, rett der borte.
Jeg skal samme veien selv.
Har du lyst til å slå følge?
Visst.
Jeg heter Anna, forresten.
- Hva heter du? - John.
John Murdoch.
Subs by BugKiller© - 2009